- Crezi că o s-o apuce încoace? - E posibil.
Mai bine să le ducem la culcare.
LUPTĂ ÎN CÂMP DESCHIS
Haide, Tig.
Începe...
Cred că o să ne lovească.
Le vezi?
Nu le văd, nu le aud.
Ai mai văzut vreodată o furtună atât de puternică?
Nu. De la Noe și potopul lui.
Tu știi mai bine, Boss, doar ai fost acolo.
Ce-ai spus?
A spus că ar trebui să știi, doar ai fost acolo.
Nici atunci nu a plouat atâta.
Un lucru e sigur.
Noe nu a auzit atâtea tâmpenii de la ăia pe care i-a luat la bord.
Mai bine fă ceva de mâncare. Mose!
- Te-a durut? - Da.
- Mose, mai ai cărțile de joc? - Da.
Scoate-le și hai să facem o partidă, înainte de micul dejun.
Button! Bagă farfuriile alea aici!
Joci cu cărțile alea sau doar te holbezi la ele?
Nu mă grăbi.
- Iau patru. - Pentru Dumnezeu! "Iau patru".
Asta e! Mă retrag.
Și eu.
Încrederea unui om e un lucru foarte prețios, Button.
Nu e bine s-o pierzi pentru niște cărți.
Cel puțin, nu mai plouă.
Îmbracă-te, Button. Ajută-l pe Mose să facă curat.
După aia, du-te și caută caii.
Cred că e nevoie de un mic ajutor, Charley.
Continuă tot așa. O să-ți vină și ție rândul.
Nu mai face atâta treabă, Mose.
Toți oamenii trebuie să-și aducă contribuția.
Dar eu sunt de două ori mai ușor decât tine.
Uneori e greu să-l dezlegi pe Charley.
Nu sunt sigur că mă place și pe mine.
Te place.
Boss și-a făcut griji, când a trebuit să mă angajeze.
Eram prea mare ca să călăresc și să adun vacile.
S-a temut că voi mânca prea mult.
Charley l-a convins, iar pentru mine contează încrederea unui om.
- Și pentru mine. - Știu.
Dar nu uita asta, dacă vrei să fii respectat de oameni ca Charley și Boss.
Trage, Button!
Trage!
Button!
Nu te mai juca cu câinele ăla și trage căruța.
Trage!
Asta e!
Uite!
Boss se pricepe, nu?
Da. După ce l-au făcut pe el, au spart tiparul.
Majoritatea se duc spre apă.
Vom găsi și restul și le vom împinge acolo.
Ia te uită!
Sunt niște cop...
După ce le adunăm, le putem duce înapoi, în țarc.
Mai durează o vreme până să dăm peste un alt oraș.
Ne-ar prinde bine niște provizii.
Mose...
Trebuie să te întorci în orașul pe lângă care am trecut.
- Când? - În seara asta.
Mă duc eu. Pot să mă duc.
Cât crezi că va dura, Charley?
Fără vaci, o zi până acolo, o zi înapoi.
E bine.
- Haide, Boss, pot s-o fac. - Sigur că poți.
Doar că nu știu dacă orașul ăla e pregătit pentru tine.
În engleză!
Rahat!
E un rahat!
Dacă tot te scobești între degete, măcar fă-o contra vântului.
Și Tig are mai multă grijă de ea.
Încep să cred că ar fi fost mai bine să te las în oraș, ca să înveți o meserie.
Nu-mi plac orașele. Nu mi-au plăcut niciodată.
Spui asta pentru că m-ai auzit pe mine spunând-o.
Dacă prinzi o meserie și rămâi în oraș,
o să ai mereu un acoperiș deasupra capului,
iar de mâncare, chiar la colțul străzii.
Nu-i așa, Charley?
Degeaba vorbesc cu tine. Mai bine vorbesc cu calul ăsta.
Pune-ți cizma. E timpul să trecem la treabă.
Desigur, dacă ai locui în oraș, ar trebui să te speli.
Altfel, nimeni nu ți-ar suporta mirosul.
De ce a făcut asta?
Ai trișat la cărți.
Mi-am cerut scuze!
- I-am cerut scuze pentru asta, Boss. - Evident. Încă nu i-a trecut.
Se lasă întunericul. Poate că s-a rănit în drum spre tabără.
Sau poate că nu se grăbește.
- Crezi că joacă un poker? - Nu ar juca cu banii tăi, Boss.
- Dacă ne așteaptă pe undeva? - Oricum, nu l-am găsi noaptea.
E îngrijorat. Tu nu ești îngrijorat?
Sunt îngrijorat de ieri. Ar fi trebuit să mă trimiți pe mine.
- Mose poate avea singur grijă de el. - Atunci, de ce nu e aici?
Tu nu ai vrut niciodată să te duci în oraș.
Și nu vreau să mă duc nici acum. Dar trebuie să-l găsim. Oriunde ar fi.
Plecăm în zori. Button o să aibă grijă de toate.
Button, coboară de acolo și pregătește cina.
Probabil că ne vom întoarce înainte de cină.
Dar trei perechi de ochi sunt mai bune decât două.
Tu stai aici.
Dar Boss, nu am văzut pe nimeni, de când am pus tabăra.
Mă simt mai bine să lași căruța cu cineva.
Ai muncit din greu, meriți puțină odihnă. Stai aici.
Stai, Tig!
- Vrea să plece. - Așa se poartă, dar nu vrea.
Are dorința, dar nu o mai țin picioarele.
Ține pușca aia la îndemână.
Întotdeauna mi-a plăcut un pistol cu putere.
L-am luat de la un om care nu a putut plăti ce-mi datora pentru niște vaci.
E o armă dată naibii.
Am văzut că tu preferi ceva mai ușor.
Salut!
Ziua bună! Aș vrea să le dăm de mâncare și apă.
- Să îi curățăm puțin. - Vă costă 50 de cenți fiecare.
Poftim.
Nu stați mult?
Până îl vom găsi pe cel pe care îl căutăm.
Poate vă ajut și eu.
Sunt aici de când Harmonville era Fort Harmon
si soldații îi alungau pe indieni. Îi știu pe toți oamenii din oraș.
Căutăm un om bine făcut, pletos, pe la vreo 30 de ani.
Alea sunt lucrurile lui.
Știu, aici vă referiți.
Un tânăr foarte prietenos, parcă a trăit în șa toată viața.
Calul lui e în țarc. E tovarășul vostru?
- Știi unde îl putem găsi? - Da. E la pușcărie.
S-a încăierat cu niște văcari, la prăvălie.
Niște văcari?
A luat-o destul de rău pe spinare,
înainte să se apropie șeriful Poole de el și să-l lase lat.
A avut noroc că nu a fost împușcat în spate.
Nu uitați asta când vorbiți cu șeriful Poole.
Pune-i șaua pe cal.
Asta e suficient pentru cât îți datorează?
Da. Numele meu e Percy, dacă vă mai trebuie ceva.
Mulțumim.
Stai!
De când îl ții aici?
De ieri după-masă. Nu a fost ușor să-l bag aici.
- De ce? - E cât un urs.
Bună seara!
Numele meu e Boss Spearman. El e Charley Waite.
Bună seara!
Cred că aveți în pușcărie un prieten de-al nostru, Mose Harrison.
Da, e aici. A început o bătaie la prăvălie.
Mose nu începe bătăile, el doar le încheie.
Eu am spus că el a început, tu spui că nu. Poate mă crezi mincinos.
- E acuzat de ceva? - Am destule acuzații.
A stârnit o bătaie, a tulburat liniștea publică... Alege.
Eu am auzit că a fost lovit peste cap.
- O să fie bine. - Eu am venit să-l iau.
Dacă plătește amenda, puteți să-l luați.
50 de dolari pentru fiecare acuzație e bine?
- E un jaf. - Sunt bani mulți.
Sunt foarte mulți bani.
Te-am așteptat, domnule Spearman. Numele meu e Denton Baxter.
- Mose s-a încurcat cu oamenii tăi? - Da.
Oamenilor din Fort Harmon
nu le plac cei ce vin să-și pască vitele aici pe gratis.
Îi urăsc chiar mai mult decât pe indieni.
Prin "oameni" înțelegi fermieri, ca tine.
Am cea mai mare fermă de aici. De 3-4 ori mai mare decât oricare alta.
Am ridicat-o cu mâinile mele. Cărămidă cu cărămidă,
la fel ca și orașul ăsta.
Nu o să vină nimeni să fure iarba vitelor mele.
- Păscutul e legal. - Vremurile se schimbă, d-le Spearman.
Majoritatea oamenilor se schimbă odată cu ele,
dar sunt unii mai încăpățânați.
Acum câțiva ani, au venit unii cu o turmă de vite.
Într-o noapte, vitele au luat-o la goană. Căruțele au luat foc,
iar unul dintre băieții ăia a fost împușcat.
A fost împușcat în spate, nu?
Calul și lucrurile omului vostru sunt la grajd.
Acum puteți să-l luați cu voi. În zori, urcați în căruțe.
Vă luați vitele și nu vă opriți, până nu părăsiți districtul Fort Harmon.
Lasă-l pe domnul Spearman să-și ia omul, ca să plece.
Charley!
Mose...
Se pare că cineva l-a bătut când era la pământ.
Serios?
Mose, trebuie să te ridic.
Charley... Mă bucur să te văd.
Nu prea-mi place orașul ăsta.
Poftim.
L-au altoit, nu glumă.
Aveți vreun doctor în orașul ăsta?
Doctorul Barlow. Casa din spatele grajdului, de lângă biserică.
Are un gard viu. Are o firmă în fața casei.
Dumnezeule! Aduceți-l aici.
Lăsați-l acolo.
Mă duc după doctor.
- Ridică-i picioarele, Boss. - Ușor...
- Eu sunt doctorul Barlow. - Boss Spearman.
Charley Waite.
Pe pacient îl cheamă Mose Harrison. Lucrează pentru mine.
Rănile astea sunt vechi.
Ar fi fost mai ușor de tratat dacă l-ați fi adus la mine imediat.
Șeriful vostru nu are o pușcărie prea prietenoasă.
- E e omul care s-a bătut? - Da.
A dat pe cât a primit. A rupt brațul unuia.
Cred că așa le trebuie.
Hai să vedem cum stăm.
- Stai ușor, Mose. - Încet, domnule Harrison.
Nimeni nu vrea să-ți facă vreun rău.
Se pare că are câteva coaste rupte. Trebuie să-i scoatem cămașa.
Sue, am nevoie de săpun, apă și alcool.
Bea asta, d-le Harrison.
Așa...
Hai să curățăm tăieturile astea. Are o tăietură aici... în scalp.
V-aș spune "sănătate", domnilor, dar aș rămâne fără afacere.
O să bem pentru sănătatea celor ce vor vărsa sânge.
Puteți aștepta în salon.
- Ar fi mai bine să nu călătorească. - Va trebui s-o facă.
Cât vă datorez, doctore?
Suntem chit. Am câștigat destul cu ce le-a făcut oamenilor lui Baxter.
Păcat că nu v-a îmbogățit.
Doamnă...
Doctorul Barlow are o soție frumoasă.
- Ai observat și tu? - Doar nu sunt mort.
Mă bucur să aud asta.
E și amabilă. S-a purtat foarte frumos cu noi.
O adevărată doamnă.
O asemenea femeie te face să te gândești să te așezi la casa ta.
Doctorul părea a nu se da înapoi de la muncă.
Probabil că vrea să-și mărească familia.
E o imagine plăcută.
Da, am auzit că fac cât o mie de cuvinte.
Unde crezi că e?
Al naibii copil!
Button nu a pățit nimic, Boss.
Dacă l-ar fi atacat cineva, i-ar fi dat iama prin căruță.
Cred că ai dreptate.
Uite-l.
- Poate vrei să vezi asta, Mose. - Am mai văzut-o, Charley.
- Ți-am spus să stai la căruță. - Cum se simte Mose?
- Ai auzit ce ți-am spus? - Da. Dar ce s-a întâmplat?
- Am avut o mică problemă în oraș. - Nu pare chiar așa de mică.
Mergem mai departe?
Da, după ce lăsăm vitele să pască pe aici.
- Am greșit cu ceva? - Lasă-l în pace.
Poftim, ia niște cafea. E proaspătă, de data asta.
Trei călăreți au venit să se uite la turmă, mai devreme.
Unde?
Cam la 800 de metri depărtare. Stăteau și se uitau la turmă.
- Aceiași? - Acum sunt patru.
Sunt tot mai mulți.
Poate că ar trebui să plecăm mai departe.
Degeaba, Button.
Am mai văzut oameni ca Baxter.
Vrea să pună mâna pe turma asta sau s-o împrăștie în cele patru zări.
Dacă vroia turma, de ce nu te-a reținut în orașul ăla?
Șeriful îl avea deja pe Mose.
Vrea să fim toți la un loc, departe de oraș.
Nu are logică. Ne-a spus să ne vedem de drum.
Nu a spus doar asta.
De cele mai multe ori, un om îți dezvăluie intențiile lui, dacă asculți.
Acum câțiva ani a trecut pe aici o turmă de vite.
Nu era o poveste de adormit copiii.
Hai să aflăm cu siguranță.
Frumos ținut. Te poți rătăci.
Poți uita că sunt oameni pe aici și că lucrurile nu sunt așa de simple.
- De când lucrăm împreună? - De nouă sau zece ani.
Știi cum se cheamă asta? Un deceniu. E mult timp.
S-au schimbat multe de atunci.
La ce te gândești, Boss?
Eu zic că putem lăsa turma și s-o luăm la sănătoasa,
sau putem să-i oprim.
Crezi că merită să murim pentru vacile astea?
Nu pentru vaci.
Dar un om nu-i poate impune altuia unde să se ducă, în țara asta.
Fermierul ăla l-a lăsat pe șerif să aplice legea,
până când s-a gândit că e momentul să ne arate că el dă ordinele.
Fir-ar să fie!
Le suntem datori pentru ceea ce i-au făcut lui Mose.
Da.
Mă duc să înșeuez caii.
Fiți cu ochii în patru.
Am arma asta. O să-i așteptăm.
Stinge focul ăla.
Button, stai în căruță, Nu vreau să ieși afară.
Am cumpărat niște zahăr în oraș.
E în căruță.
Nu aș vrea să vină după mine.
Ce e cu tine, Gus? Te-ai agitat toată noaptea.
Mă doare spatele, după ce am fost aruncat în cuptorul ăla.
Parcă am călărit o târfă de 200 de kile!
Aș spune că a scăpat ușor. Uită-te la mutra mea.
Butler o să rezolve problema cu omul ăla mare, pentru că i-a rupt brațul.
L-ați auzit când a trosnit? Eu l-am auzit trosnind.
Din fericire, trage la fel de bine cu ambele mâini.
Dacă mișcă vreunul, ajunge în iad!
Sus!
Aruncați armele!
Nu o să repet!
Dați-le încoace.
Pe care dintre voi îl doare spatele?
- Pe care dintre voi? - Pe el.
- Gus? - Da.
Nu ar trebui ca trei oameni să atace unul singur.
- Domnule, nu a fost ideea noastră. - Taci, Wylie!
Ridică-te, ticălosule!
- Cum te cheamă? - Vince.
Frumoasă teacă... Te pricepi să tragi cu pistolul?
- Ești rapid? - Suficient de rapid.
Câți călăreți are cu el?
Câți călăreți?
Restul sunt pe drum spre căruța ta.
Dacă vrei să mai zâmbești, te rog...
Nu o să mai fie bun de nimic, o vreme.
Charley, aruncă-mi coburii ăia.
Puneți-vă măștile.
Sunt la curea. Puneți-le.
- Dați-vă jos pantalonii. - Eu nu-mi dau jos pantalonii.
Ascultă cu urechea aia bună. Dă-i jos!
Sunt destul de înfricoșător, nu?
Întindeți-vă pe burtă. La pământ!
Stați cu sculele în pământ.
Dacă aud o rămurică trosnind, mă întorc și vă omor.
Charley!
Tig nu ne-a întâmpinat.
Ticăloșii!
L-au împușcat pe băiat, dar trăiește.
Ăla e Mose?
E mort. A fost împușcat în cap.
Charley!
Ia felinarul și whiskey-ul!
Trezește-te!
Haide. Trezește-te!
L-au împușcat aici... și-au spart capul aici.
Va trebui să scoatem glonțul.
Bravo, Boss! Să moară așa...
Nu știu, a pierdut mult sânge.
O lovitură la cap poate distruge un om pentru tot restul vieții.
Ai făcut tot ce ai putut. Acum are nevoie de doctor.
Dacă Button rezistă noaptea asta, pune-l în căruță și mergi mai departe.
Tu o să rămâi aici, să aștepți să vină vacile?
Da. Și o să-i omor pe toți nenorociții care vin după ele.
Pentru un singur om vrei să omori cam mulți...
Nu ți-am ieșit niciodată din cuvânt.
Întotdeauna te-am lăsat pe tine să vorbești.
Dar are nevoie de doctorul din oraș și acolo am să-l duc.
Dacă vrei să vii, bine. Dacă nu, fă ce ai de făcut.
Eu voi face același lucru.
Nu te vor lăsa să intri acolo și să ieși fără să se întâmple nimic.
Nu mă gândesc la asta. Button merită o șansă.
Bine. Dar eu o să-l omor pe Baxter și pe ceilalți care au făcut asta.
Și dacă șeriful acela mi se pune în cale, o să-l omor și pe el.
Gândește-te bine ce trebuie făcut.
Nu am nicio problemă să omor pe cineva. Nu am avut niciodată.
Arată foarte bine, Charley.
Trebuie să se știe că a fost aici. O să dispară. Dacă vine vreo furtună.
Nu contează. Are câinele cu el. Ar fi vrut să-l pui pe Tig cu el.
În final a fost mai mult câinele lui Mose, decât al meu.
Ar fi bine să spunem ceva.
Vorbește tu cu Omu' de sus, dacă vrei.
Eu o să stau aici, să ascult, cu pălăria în mână,
dar nu vorbesc cu ticălosul ăla.
E vina lui că am pierdut un băiat așa de bun ca Mose.
El sigur nu se plângea.
Se trezea zâmbind și stătea așa toată ziua.
Genul de om care spune "bună dimineața" și chiar asta gândește.
Doamne, ca să-ți spun adevărul,
nu am văzut niciodată două suflete mai bune.
Bătrâna Tig nu omora nici păsările.
Te-ai făcut cu un om bun și un câine bun.
Înclin să fiu de acord cu Boss, care e supărat pe tine.
Cred că asta înseamnă "amin".
Te simți bine?
N-am nimic.
- Parcă erai... Știi tu. - N-am nimic.
Am un sentiment ciudat.
Charley... Nu am vrut niciodată prea multe unul de la celălalt.
A fost în regulă, din partea mea. Am crezut că așa e și cu tine.
Dar în ultima vreme a spus niște lucruri
care păreau a avea un oarece trecut.
- Charley! - Nu sta în spatele meu.
Când eram copil, mergeam mai mulți în pădure, cu pistoalele de jucărie.
Nu aveam cine știe ce, doar cât să omorâm o pasăre sau o veveriță,
poate ceva mai mare, dacă aveam baftă.
Acolo mi-am omorât primul om.
Avea actele fermei noastre.
După ce a murit tata, venea să ia plata de la mama cum putea.
Nu eram mai mare decât Button când l-am împușcat.
Știam că nu va fi singurul, așa că m-am înrolat în armată.
Începuse războiul. S-au bucurat să mă primească.
Prima luptă a semănat cu vânătorile din pădure.
Noi stăteam în copac, iar ei au venit spre noi.
Cred că după ce s-a ridicat fumul, cam o sută de oameni zăceau morți.
I-am împușcat pe restul, care nu muriseră.
Cei mai pricepuți am intrat într-o unitate specială.
Intram singur pe teritoriul inamic.
Ordinele erau simple. Să le facem probleme oriunde puteam.
Nu după mult timp,
am început să omorâm și oameni care nu erau în uniformă.
Am ținut-o așa tot războiul. După asta, am venit în vest.
Era peste tot nevoie de un om cu talentul meu.
Am ajuns să lucrez pentru oameni ca Baxter.
Uneori mă gândesc cine sunt, ce am făcut.
Iar a adormit.
Nu e nici mai bine, nici mai rău.
Ești un om cinstit.
- Nu o să te mint în privința lui Button. - Nu la Button mă refer.
- Doctorul e acasă? - Nu, nu e aici.
- Avem un băiat rănit grav. - Lăsați-l în salon.
Nu are auzul afectat, doamnă. Aude foarte bine când e treaz.
Dacă are sânge în ureche, e posibil să aibă craniul fracturat.
Tu ești tatăl lui?
Nu, doamnă. Numele lui e Button și lucrează pentru mine.
Se pare că ăsta nu e un lucru foarte sănătos.
Știți drumul. Luați loc. O să-mi ia ceva vreme.
Nu cred că e o fractură. Mai curând o lovitură, dar e rău.
Nu vedem prea mulți oameni împușcați.
Am pansat rana. Nu pare infectată.
Și febra?
Trebuie să stea nemișcat, să se vindece de la sine.
Fără supărare, doamnă, dar am venit de departe
și voiam să fie îngrijit cum trebuie, de doctorul Barlow. Unde e?
- Unul dintre oamenii lui Baxter... - L-a chemat la fermă.
A avut loc un accident, seara trecută.
Spune-mi ce s-a întâmplat, domnule Spearman.
Baxter și-a trimis oamenii să sperie vitele.
Eu și Charley am încercat să-i oprim.
I-am luat prin surprindere și i-am atacat.
Pe ăia îi îngrijește acum dr. Barlow.
Când ne-am întors în tabără,
alții îl împușcaseră pe Mose în cap și l-au lăsat pe Button să moară.
Ne-au omorât și câinele.
- Mă duc să aduc niște bani. - Nu e nevoie.
Noi plătim, doamnă.
Te rog, ia loc, domnul Waite.
Button... Ăsta e numele lui adevărat?
- Te rog, ia loc. - E singurul nume pe care-l știu.
- E doar un băiat. - Da.
L-am luat dintr-un oraș din Texas, acum câțiva ani.
Mânca de prin gunoaie. Nu vorbea engleză.
M-am gândit să-i fac un serviciu.
Și tu?
Știi că șeriful ăla care lucrează pentru Baxter...
Oamenii te-au văzut venind aici.
Ce au făcut, asta o să plătească. Nu am de gând să fug.
Am putea chema șeriful federal.
Dacă pleacă azi, o să ajungă aici peste o săptămână.
Poate și mai bine, dacă e furtună.
O să ne ocupăm noi de șerif și de Baxter.
Și Button?
Se luptă pentru viața lui. Facem și noi același lucru.
Fă tot ce trebuie pentru Button.
Chiar dacă se trezește, va trebui să rămână aici vreo două zile,
ca să-l ținem sub supraveghere.
Orice e bine pentru el.
Nu puteți sta departe de micul meu paradis, domnilor?
Cred că Satana spune același lucru la porție Iadului, moșule!
Am avut un drum greu.
Am vrea să adăpostim caii și să punem căruța aici.
Vă rog... Dar grăbiți-vă.
Am mai văzut așa furtună. E mare.
La naiba!
Iartă-mă, Charley!
Iisuse!
Ar fi trebuit s-o construiți în alt loc.
Doamne sfinte!
Prinde câinele!
E un câine acolo, Charley!
Ia asta!
În spatele tău, Charley!
La stânga!
Prinde-l!
Te simți bine, Charley?
Da, dacă ne gândim că tocmai am înotat.
- Vă rămân dator, domnule. - Ai un câine tare frumos.
- Îți amintește de cineva, Charley? - În versiune mai mică.
E prea mic ca să stea afară, pe o vreme ca asta.
E al fiicei mele.
Am încercat să-l iau, dar apa a venit prea repede.
Veniți la restaurant, vă fac cinste cu câte o cafea.
Sună bine.
E ca furtuna care a distrus Gunnison, acum 12 ani.
A venit apa din munți.
S-a dus direct în oraș. Au murit mulți oameni.
Orașul ăsta e aici de mult timp, Mack. O să reziste.
Așa e.
Mai trece uneori câte o furtună sănătoasă și-l lasă curat lună.
Priviți partea bună a lucrurilor, domnilor.
- Șeriful e... - Carne și cartofi, ca întotdeauna.
Asta e pentru masă.
Îți riști viața dacă traversezi strada.
Mulțumim pentru cafea.
Cu plăcere. Vă mulțumesc pentru ce ați făcut.
Face 25 de cenți.
25 de cenți.
Am două vorbe cu voi.
Noi avem mai mult de atât cu tine.
Nu are rost să discutăm aici, cu atâția oameni.
Am un mandat pe numele vostru, pentru atacarea oamenilor lui Baxter.
Iar noi avem un mandat pentru tentativa de asasinat
a băiatului care e acum la doctor.
Și altul pentru moartea omului ăluia mare, care a fost închis aici.
Doar că noi nu purtăm stele de tinichea plătite.
Sunt mandatele noastre. Și o să le punem în aplicare.
Serios?
Nu avem nicio problemă cu voi, oameni buni.
Oamenii lui Baxter l-au atacat pe prietenul nostru
și l-au împușcat în cap.
Au împușcat și un băiat de 16 ani.
L-au bătut așa tare că e posibil să nu supraviețuiască.
Au încercat să ne ia vitele. Iar șeriful vostru nu face nimic.
Nu vă plac indivizii care vin cu vitele pe aici.
Dar orice om are dreptul să-și protejeze proprietatea și viața.
Și nu lăsăm niciun fermier sau șerif să ne ia asta.
Nu vrem să facem rău niciunui om nevinovat.
Oricine îi ajută pe indivizii ăștia va avea de-a face cu mine.
Tu decizi, șerifule.
Nu trebuie să discutăm despre asta aici, acum.
Nu plecați nicăieri, pe vremea asta.
Dar ne vedem în curând, oameni buni. Fiți siguri de asta.
Șeriful nu o să aștepte. O să ia niște oameni și o să vină după noi.
Vrea să ne închidă, până ajunge Baxter în oraș,
pentru că altfel Baxter o să creadă că șeriful Poole nu-și merită banii.
Dacă ai ceva de spus, spune.
Eu zic să-l ducem la pușcărie.
Închidem și îl așteptăm pe Baxter.
Charley, hai să mergem la ferma lui Baxter și să-l luăm!
Mă lupt cu oricine vrei tu, spune-mi doar.
La naiba!
- Stai, Charley! - M-ai întrebat, ți-am spus.
Charley, vino din ploaie!
Haide!
Sunt mai fricos, la vârsta mea. Nu e o idee rea.
Gândește-te, asta e tot ce-ți cer.
Ce părere ți-ai făcut despre discursul meu?
Mi-a plăcut.
Poate că ar trebui să candidezi la postul de primar.
Cred că primarii trebuie să-și câștige și ei existența.
- Am venit să-l vedem pe băiat. - Doarme.
- Intrați, vă rog. - Sunteți sigură, doamnă?
- Suntem murdari. - Nu vrem să murdărim casa.
E-n ordine. Intrați.
Mulțumesc, doamnă.
Poftim.
Nu pot să apuc cana.
Avem degetele prea mari pentru găurile astea.
Cred că ni le-am rupt de prea multe ori.
- Vă aduc unele mai mari. - Nu e nevoie.
E plăcut să stai la masă cu asemenea porțelanuri.
Sunt ale mamei mele.
Singurele lucruri ale ei care au supraviețuit drumului până aici.
Nu știu de ce le-am scos. Nici eu nu le pot apuca.
Cred că mă fac să mă simt bine.
- Eu spun ce cred, bine sau rău. - Asta e de admirat.
- Încearcă să trăiești cu asta. - Ai văzut?
Nu avem nevoie de soție sau casă. Suntem ca un cuplu căsătorit.
Căsătoria vă sperie, să nu cumva să prindeți rădăcini?
Cine l-ar lua pe el? Deșirat și murdar ca un câine vagabond...
Poate că ar trebui să te bag cu capul sub apă.
Eu am fost însurat o dată.
Nu știai asta, nu-i așa, Charley? Am avut o nevastă și un copil.
Și o gospodărie. Nu cine știe ce, dar eram tineri, ne iubeam...
Nu ne-am certat niciodată.
Au murit de tifos, iar după asta nu am mai vrut să stau acasă.
M-am răzgândit, iar acum sunt prea bătrân.
Dacă Button trăiește iar noi scăpăm de Baxter,
o să am grijă să doarmă într-o casă, nu în preerie.
Mai ia un ceai, Charley.
Aș vrea să-l mai văd pe Button o dată. Știu drumul.
Suntem împreună de zece ani.
Nu mi-a spus niciodată că a fost însurat.
- Unde o să petreceți noaptea? - Nu știm. Depinde de situație.
Te referi la șeriful Poole?
Avem o cameră goală, dacă vreți.
Nu, doamnă. Nu vrem să vă facem probleme cu șeriful și cu Baxter.
Și apoi, e un oraș mic.
Nu ar da bine, acum, că doctorul nu e acasă.
Le iau eu.
- Știi unde se pun? - Am văzut.
Mulțumesc.
Plouă așa de când am ajuns aici. Apa se scurge pe strada principală.
Charley a salvat un cățeluș de la înec. Era leit bătrâna Tig.
Dacă ești în stare, ascultă și fii atent. Am ceva important să-ți spun.
Nu am avut grijă de tine ca să mori așa.
Lumea nu e perfectă, dar ai niște treburi neterminate pe aici.
Să te întorci, ai auzit?
Să te întorci!
- E o prostie să vorbesc așa cu el. - Nu, e bine.
Te simți bine, domnule Spearman?
Cât de bine se poate simți cineva, în situația asta.
În situația asta... Așa a spus și domnul Waite.
I-am cerut să se mai gândească, așa că acum te rog și pe tine.
Adică să punem coada între picioare și să fugim?
Să vă salvați viața. El o să te asculte.
Charley gândește singur, doamnă Barlow.
E un om bun și știe ce trebuie făcut.
O să vă dau bani pentru tot ce mai are nevoie Button.
În caz că lucrurile o să meargă prost pentru Charley și pentru mine,
aveți grijă cum trebuie de el.
- Aș vrea să-mi scriu testamentul. - Da, desigur.
Domnul e Waite...
Uită-te la fața mea.
Scuze!
E-n ordine, Charley. Suntem doar noi.
E-n ordine.
Nu-i nimic, le adun eu.
E foarte încordat.
- Nu ar trebui să se strecoare așa. - Nu s-a strecurat.
- Am speriat-o de moarte. - M-ai speriat și pe mine.
Așa stau lucrurile, Boss. Nu e prea frumos.
- Acum te simți bine? - Da.
- Nu a fost așa de rău cum a părut. - Sunt sigur.
Două whiskey-uri!
- Barman, două whiskey-uri! - Vedeți semnul ăla?
Pe aici, cei ce-și aduc vitele nu sunt bineveniți.
Ți-a cerut de două ori. Nu o să-ți mai cerem o dată.
Bill, e-n ordine. Sunt oamenii care mi-au salvat câinele.
Nu îi pot servi nici dacă l-ar fi salvat pe Iisus.
Domnul Baxter o să mă lase pe drumuri.
- Baxter e proprietarul? - Da.
- Lasă. Îi servesc eu. - Nu pot face asta.
Vrem băuturile noastre.
Mai vreau unul.
Se pare că ploaia s-a mai lăsat.
Dacă nu se lasă, o să pescuim păstrăvi în stradă.
Aș vrea să-i cunoașteți pe băieții mei.
Ray și Cory.
Avem o companie de transport, când ne lasă vremea.
Boss Spearman. Iar țintașul ăsta e Charley Waite.
E adevărat ce ați spus la restaurant?
Da.
Acasă la doctor e un puști adus în pragul morții de Baxter.
Soția doctorului îl îngrijește până se va întoarce el.
- Soția doctorului? - Da, doamna Barlow.
Te referi la Sue?
O să fie soția cuiva, dar nu e a doctorului.
- E sora lui. - Sora?
Nu e soția lui.
- Bună seara, Mack! - Ralph...
Ray. Cory... Whiskey!
El e Ralph Peterson. Are magazinul universal.
Salut! Voi ați venit cu vitele?
Fără supărare, dar eu am o părere diferită față de ceilalți.
Acum o săptămână a avut loc o bătaie în magazinul tău.
Oamenii lui Baxter au sărit pe prietenul nostru, un băiat mai mare.
Am văzut. L-a făcut praf. Unul i-a rupt un braț.
- Un individ pe nume Butler? - Așa se spune.
Îmi pare rău pentru prietenul vostru. Se simte bine?
- E mort. - Păcat... Părea un om de treabă.
E rușinos la ce s-a ajuns în orașul ăsta.
- Ați putea face ceva. - Ce?
Noi avem o companie de transport, Ralph are un magazin.
Sunteți bărbați, nu?
Nu mi-am crescut băieții ca să-i văd murind.
Poate că nu știi asta, dar există lucruri mai rele decât moartea.
- Bună seara, oameni buni! - Bună seara!
Intră, altfel o să-ți înțepenească oasele, până dimineață.
Mă duc la bar. Vă căutam.
Ți-aș fi făcut cinste cu ceva de băut mai devreme.
Fă-o acum.
Șeriful are oameni care vă așteaptă la grajduri.
- Unul e în căruță, altul în șopron. - Șeriful e cu el?
Nu, el stă singur, la pușcărie,
așteaptă să vă aducă acolo sau să vă omoare.
Mulțumesc pentru avertisment.
Nu mi-a plăcut niciodată șeriful ăsta.
Și nici Baxter.
Ești singurul prieten pe care îl avem aici.
Îți facem cinste cu ceva de băut.
Să nu faci zgomot.
A venit momentul. Cum vrei să facem?
Lucrez pentru tine, facem cum vrei tu.
Nimeni nu mai lucrează pentru nimeni, aici.
Numele Butler îți spune ceva?
Auzi tot felul de nume.
- E atât de rapid pe cât se spune? - E un ucigaș.
L-ai recunoaște, dacă l-ai vedea?
Nu e greu de recunoscut, dacă știi ce să cauți.
Da. Ar fi rău dacă am fi împușcați în noaptea asta,
înainte să-l prindem pe el și pe Baxter.
Așa este.
Aș vrea să stau undeva, la adăpost, cât stau oamenii șerifului în ploaie.
Nu o să mai fie așa siguri pe ei, dimineață.
E greu să te ascunzi într-un oraș mic, chiar și pe vremea asta.
Ce vrei să faci?
- Am auzit o idee destul de bună. - Serios?
Bine, fie.
E singur.
Mâinile sus!
- Cred că ai înnebunit. - Gura!
- Sunteți morți! - Nu ți-a spus să taci?
- Ce e asta? - Cloroform. L-am furat de la doctor.
Vrei să mă arestezi, șerifule?
Iisuse!
Ia te uită aici!
Doarme...
Nu.
Uite aici! Lăsați-le jos!
Pe aici.
Vă place?
Mai vreți?
Nu trebuia să mă lași așa... ... la mâna lor.
Nu am avut prea mult timp la dispoziție.
Nu sunt momeală, Charley.
- Am înțeles. - Să nu uiți asta.
Nu o să mă lași s-o uit, nu? Îți face plăcere asta, nu?
- Ne cerem scuze dacă te-am trezit. - Nu, nu m-ați trezit.
- Am venit să-l văd pe Button. - Uită-te singur.
Salut, Boss!
Ne-ai speriat! Am crezut că te vom pierde.
- Am dormit puțin, atâta tot. - Mă bucur că te-ai întors.
Îți rămânem datori, domnișoară Barlow. Mulțumim.
- Mai bine i-ați mulțumi Domnului. - Da, doamnă, o să încercăm.
Vă e foame?
Button tocmai a mâncat. Voiam să fac micul dejun.
Două guri în plus nu supără pe nimeni.
Mă duc să mă schimb.
- Ar trebui să încerci să dormi. - O să doarmă.
- Fă ce-ți spune doamna. - Da, Boss.
- Boss? Mose? - Vin imediat.
Pe curând, Button!
- Dacă nu te superi, pari obosită. - A fost o noapte lungă.
Stai jos.
Lasă un cowboy experimentat să facă micul dejun.
- Nu te pot lăsa să faci asta. - Ba da, poți.
Mulțumesc.
Vreau să-mi cer iertare pentru mai devreme.
- Nu e nevoie. Te-ai speriat. - Nu, a fost mai mult de atât.
Încerc de mult să uit niște amintiri urâte, dar uneori nu se lasă uitate.
Eu mă simt mai bine dacă lași lucrurile să respire, nu să le îngropi.
Învăț și eu asta. Sau măcar încerc.
Asta e tot ce putem face.
Mă bucur că Button se simte mai bine.
Nu l-am văzut niciodată pe Boss atât de îngrijorat.
Doctorul va veni acasă imediat ce va trece furtuna.
Te referi la fratele tău?
Am crezut că tu și doctorul sunteți soț și soție.
- Serios? - Am aflat abia aseară adevărul.
Am crezut că ești măritată, Sue.
Ei bine, nu. Nu sunt, Charley.
Asta e bine.
Adică, e bine să aflu asta. Altfel am fi crezut altceva.
- Și nu e bine. - Nu, desigur.
- Mulțumesc, doamnă. - Cu plăcere, d-le Spearman.
- Mulțumesc, Sue. - Ai grijă de tine, Charley!
- Pleci fără să spui nimic? - Nu e nimic de spus.
Am văzut cum vă priviți. Nu e bine să plec fără o vorbă.
Ce-ai vrea să-i spun? Că probabil nu vom scăpa cu viață?
Ce s-ar mai liniști...
Nu știu ce ar trebui să-i spun.
Eu aș fi vrut să-i spun mai multe soției mele, înainte să moară.
S-ar putea să fie ultima oară când vă vedeți, Charley.
Spune-i orice, pentru că are dreptul la mai mult decât să te vadă plecând.
- Charley... - Nu sunt sigur ce merită spus sau nu.
- Nu trebuie să spui nimic. - Ba da.
Boss are dreptate în privința asta. Are dreptate în privința multor lucruri.
Doar că... Nu sunt cine crezi tu că sunt.
Am făcut anumite lucruri, iar cu majoritatea nu mă mândresc.
Întotdeauna am sperat că va apărea un bărbat blând și bun.
Dar anii trec.
Într-un oraș mic, speranțele încep să scadă
până nici nu-ți mai amintești de ele.
Am văzut cine ești.
Felul în care ai avut grijă de Button, respectul pe care îl ai față de Boss.
Poate că nu e mare lucru, dar e suficient pentru o femeie.
Azi vor muri oameni aici, Sue.
- Eu o să-i omor. Înțelegi asta? - Da.
Vreau să iei asta. Mie mi-a purtat noroc.
- Nu-ți pot lua medalionul. - Nu poți alege ce daruri să primești.
- Seamănă cu tine. - E mama mea, când era tânără.
E foarte frumoasă.
Vreau să știi, în caz că nu te mai văd,
că am vorbit serios și apreciez tot ce mi-ai spus.
Nimic în orașul ăsta vechi nu a fost o surpriză, cu excepția ta.
Pe curând, Charley Waite!
- Ești mulțumit? - Da. Dacă și tu ești.
Bună dimineața, băieți! V-am adus micul dejun.
Copii, plecați de acolo!
Cu ce crezi că seamănă asta?
Nu contează. Tot orașul știe că urmează o luptă.
Ei speră să nu fie implicați.
Baxter și toți ceilalți ucigași! Vă așteptăm la grajduri.
Veniți înarmați! Boss Spearman și Charley Waite.
Dacă tot voi fi ucis, vreau să mănânc ceva dulce.
Bună dimineața!
- Cu ce vă pot ajuta? - Vreau niște bomboane.
- Bomboane? - Da, domnule, bomboane.
Am tot ce vreți.
Dropsuri, gumă, batoane de ciocolată, lemn dulce,
caramel, bomboane cu mere, cu fructe, acadele, ciocolată cu lapte.
Vreau ceva deosebit. Care sunt cele mai scumpe?
Am exact ce vă trebuie.
Ciocolată neagră. E din Elveția, din Europa.
E lângă Franța.
E amăruie. Ți se topește în gură.
- Tu ai încercat-o? - Nu.
Atunci, de unde știi?
- Adevărul este că nu ne-o permitem. - Vreau două.
- Nu vreți să știți cât costă? - Nu.
Da, domnule.
Și trei dintre cele mai bune trabucuri.
Prietenul meu și cu mine vrem ciocolată elvețiană și un trabuc bun.
Astea sunt tocmai din Havana, Cuba.
Mulțumesc.
- Altceva? - Nu. Cât vă datorez?
Cinci dolari.
Charley...
O să mă bucur de astea mai târziu, Boss.
Faceți-vă un serviciu și plecați cât mai aveți timp.
Am încercat să ne vedem de treburile noastre.
E bună. Face toți bani!
O să fiți uciși.
Încearcă asta, Ralph. Haide!
Stă în fața ta și nu ai încercat-o niciodată...
E păcat să nu guști un lucru o veșnicie.
Hai să mergem, Charley.
- Percy! - Aici, sus!
Ți-am adus un trabuc din Havana, Cuba.
Nu mai spune...
Am auzit de ele, dar nu am fumat niciodată.
Ce părere ai?
Sunt mai bune decât porcăriile alea pe care le fumez de obicei.
- Aici o să luptați? - Acolo, lângă căruța noastră.
Nu avem de ales, dacă nu vrem să moară oameni nevinovați.
Aș vrea să pun niște arme în locuri la care să ajungi rapid.
Te rog...
O să încercăm să nu ne atingem de grajdul tău,
dar s-ar putea să nu reușim.
Mai bine adu-ți animalele aici.
Vă urez succes!
E o zi frumoasă pentru a face dreptate.
Bucură-te de ea!
După ce o să înceapă, o să fie un haos cum nu s-a mai pomenit.
Nu am supraviețuit atâția ani fără să iau parte la câteva lupte.
Nu mă îndoiesc de calitățile tale. Ești mai bun decât oricine.
Nu vreau să fiu rău, dar ieri seară i-am lăsat să plece.
A fost decizia mea. Probabil că am făcut o greșeală.
Nu la asta m-am referit. Sau poate că da...
Dar te-am respectat și te-am apreciat întotdeauna.
Felul în care te-ai purtat cu alții, cu mine...
Faptul că nu ai căutat niciodată necazuri
și asta m-a ferit și pe mine de probleme.
Dar ne-au găsit necazurile pe noi. Și dacă e să avem vreo șansă...
Spune, te ascult.
Probabil că vor fi siguri de victorie, deoarece sunt mai mulți.
Mai ales dacă vom sta așa în fața lor.
Noi nu vom avea niciun avantaj,
dar dacă ar fi aici, cu noi, nici ei nu ar avea vreunul.
Nu cred că toți sunt ucigași. Doar câțiva, ca Butler.
O să mă uit după el.
Ceilalți vor fi mercenari. Vagabonzi, poate foști militari.
Iar restul, văcari. Ei nu vor vrea să apară în fața noastră.
După ce începi, totul o să ia viteză. Așa că nu te opri.
Se vor mișca sau vor sta pe loc, poate chiar vor încremeni.
Nu contează. Trage în ei cât poți.
După ce termini muniția, arunc-o.
Scoate pistolul și du-te după clădirea aceea unde sunt lucrurile noastre.
Eu voi face același lucru, dacă voi putea.
Te-ai gândit la toate.
Da, mai puțin la partea în care nu suntem uciși.
Mai bine le fumăm cât mai avem ocazia.
Mă gândesc să mă retrag din afacerea asta cu vitele.
Nu ai făcut niciodată nimic în privința asta, dar ne-ai tot bătut la cap.
Poate că propriile mele vorbe au atins o coardă sensibilă.
M-am gândit să vând vitele și să deschid un bar pe undeva.
Un loc răcoros vara și călduros, iarna.
Niște dansatoare ar fi bune. Trebuie să-mi găsesc câteva.
"Dacă voi muri, te rog să-mi vinzi șaua cea mai bună și pistoalele"
"ca să cumperi un set de ceai pentru domnișoara Barlow."
"Charley Waite."
"P.S.: îmi place acesta, dar nu știu... Modelul Princess."
La naiba!
Ce s-a întâmplat? Se pare că a așteptat prea mult.
Cam și noi.
Ce e bun e bun. Topită sau nu.
Văd că ești legat de munca ta, șerifule.
- Ridică-te, Poole! - Nu face nici cât o ceapă degerată.
Ridică-i pe toți. Trezește-i!
Am sentimentul că va fi un nou șerif, în oraș.
E timpul să ne ocupăm de văcarii ăia.
Lăsați-vă caii aici.
Mergem pe jos la căruța lor.
Când vom ajunge acolo,
goliți-vă pistoalele în ei. Altfel, vă împușc cu mâna mea.
Voi trei, căutați prin clădiri. Duceți-vă pe străzile lăturalnice.
Hayley, nu sta acolo.
O să le terminăm mai târziu.
Nu o să mă duc la Domnul fără să-ți știu numele adevărat.
Al meu nu e Waite.
E Postelwaite. Charles Travis Postelwaite.
Al tău care e? Cu siguranță nu e Boss.
- Serios, Boss, vreau să știu. - E Bluebonnet.
- Bluebonnet? - Da.
Fără numele mic?
Doar Bluebonnet Spearman. Să nu spui nimănui.
- Vreau să juri. - Îți jur.
Pentru orice eventualitate...
Ai spus că sunt opt. Eu văd cinci.
Ar fi trebuit să fi fugit când aveați o șansă.
Eu nu fug din față așa ușor.
Văd că șeriful nu e cu voi.
Nu o să ți se mai pară așa de amuzant când vei ajunge în iad.
Tu l-ai omorât pe prietenul nostru?
Da. Tot eu l-am împușcat și pe băiat.
Mi-a făcut plăcere.
Hayley!
Înapoi!
- Unde e ușa din spate? - Pe aici.
E încuiată.
- Ești rănit? - N-am nimic.
Tu!
Pleacă din casa asta!
Dacă apeși pe trăgaci, Baxter, nu o să te mai îngrijesc.
Ia-ți geanta, vii cu mine. Haide!
Ridică-te naibii, Poole! Hai, în picioare!
- Ieșiți de acolo! - Încă nu ne simțim bine.
Văd că te-au ologit.
A trecut ceva vreme de când nu am mai tras cu arma.
Am căzut pe spate și cred că mi-am rupt piciorul.
Prost bătrân!
Sau poate m-a otrăvit trabucul ăla!
Charley!
- Voi doi așteptați aici. - Stai, Charley!
- Nu o să mă uit peste umăr toată ziua! - Charley!
- Ai spus că îi vom ucide pe toți. - Asta am de gând să fac.
- Să-i ucidem, nu să-i asasinăm. - Ești prea scrupulos, Boss.
Domnule, am auzit ce ați spus. Nu voi veni după voi.
- Așa cred și eu. - Nu te pot lăsa să faci asta.
Nu ai fi cu nimic diferit de ucigașii lui Mose.
Moartea lui Mose a declanșat toate astea.
Noi am venit aici după dreptate, nu ca să ne răzbunăm.
- Sunt două lucruri diferite. - Nu și azi.
Dă-te la o parte!
Ascultă-l, fiule.
Ai făcut ceea ce trebuia să faci pentru că nu ai avut de ales.
Nu transforma asta în ceva urât.
Nu asta e calea, partenere.
Domnule, vă mulțumesc.
Nu am făcut-o pentru tine, băiete. Fă pace cu relele tale.
Sue! Treci aici!
Dumnezeule!
La o parte!
Button!
L-am prins pe băiatul tău, Spearman!
Aruncați armele și ieșiți în stradă, altfel îl împușc.
Aveți zece secunde!
Nu aruncăm armele. Oricum o să-l omoare pe Button.
Unu!
Singura șansă pentru noi sau pentru el sunt armele astea.
Doi!
Trei!
- Sue! - Stai! Încetează imediat!
- Patru! - Sue!
Ești o rușine, șerifule! Ai fost o rușine mereu!
Știu. Așa stau lucrurile.
Cinci! Șase!
Te-a odihnit bine, șerifule?
O să te odihnești și tu, mult și bine.
Nu sunt destui morți?
O să fie destui când o să muriți voi.
Dă drumul femeii și băiatului!
Pui condiții? Aruncați armele!
- Las-o să-l ducă la doctor. - Doctorul e la pușcărie.
Nu pleacă până nu aruncați armele!
O să-l distrug pe oricine îi ajută!
Vă dau foc la case și vă trimit soțiile și copiii în preerie!
Femeilor, țineți-vă bine bărbații!
Dacă nu, veți crește niște orfani.
Mack Langly! Nu contează dacă fugi sau nu.
Tu și băieții tăi sunteți deja morți.
Mack Langley e prietenul nostru!
Nu am venit tocmai din Irlanda
ca să se ușureze pe terenul meu niște vagabonzi!
Aruncați armele!
El primul. Pistolul.
Îți pierzi armata, șerifule.
- A ieșit prin partea cealaltă? - Da.
E rănit, Sue?
- Sue! E rănit? - Nu, dar sângerează rău.
La naiba!
- Nu poți s-o oprești. - Mă străduiesc.
- O să te omor, Baxter! - Haide, dacă vrei!
Mă poți acoperi?
Poate că ar fi mai bine să-l așteptăm. Ar putea muri din cauza sângerărilor.
Nu putem. Button are nevoie de doctor.
Ușa aia e încuiată.
Nu va mai fi, după ce o voi face bucăți.
Te aștept, Spearman!
Vin după tine, ticălosule!
E-n ordine, Charley? Ești gata?
Da.
- Mor. - Și pentru ce? Pentru alte vaci?
Ai omorât un om bun și poate și pe băiatul ăla.
Moartea ta nu o plânge nimeni.
- Ești un nimic! - Tot ce se poate.
Dar peste un minut, eu voi mai respira.
- Atunci, omoară-mă! - Nu.
Nu irosesc un glonț ca să-ți ușurez durerea. Ticălosule!
Omul tău e în bar. Le-a spus tuturor să iasă afară.
A cerut s-o vadă pe sora ta, dacă ea e de acord.
Ar vrea să vorbească cu tine, dacă nu te supără să intri într-un bar.
Sue...
- Doctore... - Adu-l sus.
Puneți-l acolo.
- Baxter are vreo rudă? - Doar o fiică.
Cineva ar trebui să-i explice cum stau lucrurile.
Nu se iubeau prea mult.
Chiar și așa, e fiica lui, iar rudele sunt ciudate în asemenea momente.
Îmi pare rău că a trebuit să vii aici, în fața tuturor acestor oameni.
Nu-mi pasă ce cred ei. Nu trebuie să-mi iei apărarea.
Voiam să-ți spun că voi pleca, peste o zi sau două.
Eu aș vrea să rămâi. Și alții ar vrea.
Nu pot spune că nu m-am gândit la asta.
Adevărul este că fiecare colțișor are o amintire urâtă pentru mine.
Aștept de multă vreme să mă îndrăgostesc.
Știu că și tu simți ceva pentru mine.
Așa este.
Dar nu sunt mai bun decât cei care au venit să ne omoare.
Poate că a făcut niște lucruri rele. Poate mai mult decât rele.
Dar ce s-a-ntâmplat aici nu e unul dintre ele.
Iar morții aceia nu te-au făcut să te îndoiești?
Nu mi-e frică de tine.
Mi-a adus noroc, așa cum mi-a spus.
Acum îți aparține, păstrează-l.
Nu am răspunsuri, dar știu că oamenii sunt confuzi,
nu știu ce vor, ce au făcut și ce ar trebui să facă din cauza asta.
Tot ceea ce cred ei că sunt îi cuprinde atât de tare,
încât nu-și dau seama ce ar putea fi.
Sunt optimistă în privința noastră, Charley.
Nu voi aștepta o veșnicie, dar voi aștepta.
Iar când vei fi departe, vreau să te gândești la asta.
Și să te întorci la mine.
Te iubesc, Sue. Te iubesc din prima clipă în care te-am văzut.
Mi-a luat o vreme să văd lucrurile limpede.
Știu că nu sunt genul de bărbat la care te-ai fi așteptat.
Dacă aș fi fratele tău, nu m-aș alege pentru tine.
- Charley, știi câți ani am? - Nu-mi pasă.
Nu mai sunt o fetiță.
Ești cea mai frumoasă femeie pe care am văzut-o vreodată.
Am avut parte de dezamăgirile mele, Charley.
Eu nu voi fi una dintre ele.
Nu am crezut niciodată că voi ajunge la vârsta asta.
La viața pe care am dus-o, nu conta.
Dar când am plecat, crezând că nu te voi vedea niciodată,
nu m-am simțit în viața mea mai prost.
Știu că îți pot fi un bun soț.
Nu ți-am cerut mâna cum trebuie, dar ți-o cer acum.
- Vrei să fii soția mea, Sue? - Charley...
Da. Vreau să fiu soția ta.
Pot să te sărut?
O să-ți dau o mie de sărutări și tot n-o să mă satur.
Charley!
Se pare că doctorul s-a răzgândit în privința ta.
S-a întâmplat ceva?
Nu, dar am uitat să-ți spun că voi știi ceva sigur despre bar,
când te vei întoarce.
Sună bine.
Ai grijă, Charley!
- Charley... Sue? - Mă-ntorc repede.
Un bar?
Ți-am spus că vreau să mă retrag din afacerea asta cu vitele.
E un bar aici a cărui proprietar tocmai a murit.
Speram să-mi fii partener.
Nu-mi permit. Nici măcar pe jumătate.
Lasă "creierul" afacerii să se gândească la asta.
Sue?
O să te întorci, nu? Te voi aștepta, Charles Postelwaite.
Gură bogată! Nu poți ține nimic secret!
Trebuie să te întorci. Aici încă se văd casele.
Vorbesc serios, Sue. Trebuie să pleci.
Cum o să meargă dacă nu faci ce-ți spun?
- Ți-am spus că o să-ți dau o mie. - O să mă asigur de asta.
Hai să ne luăm vacile.
SFÂRȘIT